Ричард Райт
Между света и мен

Превод от английски: Леда Милева, —

chitanka.info

Една сутрин, като вървях из гората, внезапно попаднах

на това място, попаднах на зелена поляна,

охранявана от стари

дъбове и брястове.

И тъмните подробности на случката изплуваха пред мен,

застанаха между света и мен…

Имаше купчина бели кости. Те спяха забравени

върху възглавница от пепел.

Имаше овъглено дръвче. То сочеше като безчувствен пръст

към небето.

Имаше откършени клони, тънки вени на изгорели листа

и опърлено, мазно въже;

празна обувка, празна вратовръзка, разкъсана риза, самотна

шапка и чифт панталони, втвърдени от черна кръв.

Имаше копчета по смачканата трева, клечки кибрит,

угарки от пури и цигари,

черупки от фъстъци, празна бутилка от джин

и червилото на блудница.

Безредни следи от катран, разхвърлени пера

и витаещ дъх на бензин.

А през утринния въздух слънцето сипеше жълто учудване

в празните очи на един бял череп…

Стоях и умът ми се вледени от жал — за живота,

който беше изчезнал.

Земята се вкопчи в краката ми, около сърцето ми израснаха

студените стени на страха.

Слънцето умря в небето; нощният вятър зашумя в тревата,

зашушна в листата на дърветата; горите изсипаха

гладен вой на псета; тъмнината закрещя

със жадни гласове; а свидетелите станаха

и оживяха:

Сухите кости се раздвижиха, пропукаха, повдигнаха се

и се стопиха в моите кости.

Сивата пепел се превърна в плът — здрава, черна — и се

съедини с моята плът.

Бутилката джин тръгна от уста на уста, засвяткаха пури

и цигари, блудницата размаза върху устните си

червило.

И хиляда лица се завъртяха край мене, закрещяха,

че животът ми трябва да бъде изгорен…

Тогава ме сграбчиха, съблякоха ме, избиха зъбите в

гърлото ми, докато почнах да гълтам собствената си

кръв.

Гласът ми се удави в крясъка на техните гласове,

мокрото ми черно тяло падна и се запремята в

ръцете им, докато ме превързаха за дръвчето.

Кожата ми лепнеше за горещия, врящ катран и се смъкваше

на тънки ивици.

Пухът и дръжките на перата потъваха в оголената ми плът,

аз стенех в агония.

После милостиво изстудиха кръвта ми, изстудиха я

с кръщение в бензин.

Сред червените огнени езици аз скочих към небето

и болката се надигна като вода, в която врат

ръцете ми, краката ми.

Задъхвах се, молех и се притисках като дете,

притисках се към горещите бедра на смъртта.

Сега съм купчина сухи кости, а лицето ми — бял череп,

втренчен със жълто учудване в слънцето…

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.